Översatt av: MJM
www. divxsweden. net - nyaste svenska undertexterna på nätet
Sparre 4 kodad.
Det här är videon som sonden skickade tillbaka ifrån P7J-989.
Atmosfären, temperaturen, visar perfekta värden.
Teal'c, känner du igen någonting?
- Det är inte Goa'ulderna som byggt det. - Det ser ganska avancerat ut.
Vi kanske kan lära oss ny teknik av dem.
De kanske till och med kan hjälpa oss i kampen emot Goa'ulderna.
- Verkar vara värt ett försök. - Ja, sir.
- Här är vackert. - Ja.
Men där det finns en trädgård, finns det ormar.
Och blommor.
Alldeles för många blommor.
Jag gillar inredningen.
Jag är inte säker på att jag gillar vad inredningen, har gjort med dem.
- De är mänskliga. - De andas.
Är det någon som har någon idé om, vad de här behållarna kan vara?
Kanske någon form av medicinsk apparatur.
Livsuppehållande apparatur av något slag.
Det här är långt framskriden teknologi. Oavsett vad det är.
Herregud.
Vad är det här för ett ställe?
Jag vet inte.
Det verkar bekant.
Det ser ut som jorden.
Teal'c, vad hände med oss nyss.
Vi var på PJ7-989, när vi blev utsatta för en attack.
Kawalsky? John?
Det är "överste". Du kan sänka vapnet.
Varför ser du så uppskakad ut, Jack?
Det beror nog på att jag är uppskakad.
Ni borde vara döda båda två.
Lägg av nu, Jack.
All information vi har verkar stämma.
Boris finns här under dagarna, på kvällarna finns han under jorden.
Vi har fått bekräftat att det inte finns några krypskyttar.
Bara två vakter, lätt som en plätt. Ingen av oss kommer att dö här.
Faktum är, att det är här du kommer att dö.
Jag var med på det här uppdraget 1982 i Östtyskland.
Vårt uppdrag var att få med oss en rysk agent.
- Det hela misslyckades. - Ska vi börja nu, eller inte?
Nej.
Det här kan inte vara verkligt. Det kan det inte vara.
Nog är det verkligt. Du försätter hela uppdraget i fara, vi måste i väg.
Nej.
Jag drömmer eller hallucinerar.
Var det verkligt nog för dig, Jack?
Hur förklarar du honom? Ser han ut som en av oss?
Thomas, har varit med i det här teamet längre än du har.
Var realistisk nu. Vi kommer att genomföra det här uppdraget.
Förstår du?
Vad är det här?
Vad fan är det som pågår?
Jag är lika förvånad som du.
Teal'c, tror du att-
- de maskinerna vi blev fastbundna vid-
- är någon sorts tidsmaskin, eller något?
Det är möjligt.
Goa'ulderna har experimenterat med tidsmanipulering i flera år.
- En annan ras kanske lyckades. - I så fall kan det här vara verkligt.
Du sa, att det här uppdraget inte lyckades?
Du kanske har fått en möjlighet att ändra händelseförloppet.
Okej.
Nu går vi.
Det var på tiden.
Stanna!
Vi behöver inte göra samma misstag två gånger.
- Vad snackar du om? - Krypskytten på taket.
Bra att du upptäckte det, Jack.
Kom nu.
Kom igen nu, John!
Så mycket kunde man lita på satellitbilderna.
Jack, ta hand om Barbara åt mig.
Retirera!
- Var är Kawalsky? - Han var bakom oss.
Du kan sänka vapnet.
Okej, vad hände nyss?
Jag är inte säker.
Jag känner igen den här platsen.
Vänta lite... Vänta lite!
Det här är New Yorks konstmuseum.
Jag har varit här många gånger. Många gånger.
Var försiktiga med stenen.
- Ja, doktor Jackson. - Nej.
- Daniel? - Dra den mer åt det här hållet.
Jag är ledsen, men den här delen är inte öppen för allmänheten.
- Jake, flytta den en aning. - Lite mer åt vänster.
Daniel, vad är det som pågår?
Nej... det här kan inte vara verkligt.
Vilka är det där människorna?
Det är mina föräldrar.
Flytta den mer bakåt. Försiktigt.
- Var försiktig med den vänstra delen. - Den ska in mer. Försiktigt.
- Ta ner den lite så vi kan se framsidan. - Den är ostadig.
Det är ingen fara, det kommer att gå bra. Försiktigt.
- Nej... Nej! - En liten bit till, Jake.
Gå därifrån, mamma! Gå därifrån, pappa!
Det här är för verkligt. Alla detaljer.
Alla som var med, är närvarande.
Varför ska jag behöva göra om det här?
Om någon använder teknologi för att du ska ändra på saker...
Det är det jag menar! Det har redan hänt, jag kan inte ändra på det.
Om vi stannar här och inte gör något, lär vi ju inte kunna ändra på någonting.
Herregud.
Borde vi inte kolla skogsområdet?
Nej, håll dig till planen.
Omgruppera nu.
Jack, vad gör du?
- Det där ingick inte i planen. - John!
Kom igen nu, John!
Så mycket kunde man lita på satellitbilderna.
Jack, ta hand om Barbara åt mig.
Herregud.
Retirera!
Du kan sänka vapnet.
Vad fan är det som pågår här?
Vad är det med dig, Jack? Operation "East Fly" har börjat!
Nej!
Vem är du? Vilka är de?
Det finns inga här förutom oss!
Du måste sluta bråka och fortsätta uppdraget.
Låt mig få presentera mig.
Jag är Väktaren.
Väktaren av vad?
Jag vaktar allt som är omkring dig. Allt som finns-
- och allt som kanske finns.
Varför vill du att vi ska fortsätta det här uppdraget?
För det är det, du alltid velat göra.
Skämtar du med mig?
Det här är den sämsta operationen jag någonsin har varit involverad i.
Varför skulle jag vilja se mina vänner bli dödade om och om igen?
Du har alltid önskat att du kunde göra om det, för att ändra på det.
Vi går nu, med eller utan dig.
Vi ses.
Gör som du vill.
Du måste följa med dem.
Det är enda sättet att ändra på de saker, som du så länge velat ändra på.
Jag kan inte ändra på någonting, om du ändrar reglerna.
Vill du inte rädda livet på dina vänner och kollegor?
Om det här vore verklighet.
Men det finns så många olika variationer du borde prova.
Den här gången, kanske du borde prova en annan väg.
Sätt dig ner, Teal'c.
Nu slutar vi spela, det här spelet.
Gör som du vill.
Jag hoppas vi gör rätt, när vi inte gör någonting, O'Neill.
Det gör jag också.
Daniel, jag är ledsen över att du var tvungen att gå igenom det där.
Jag undrar... Vi blev fastbundna av de där maskinerna, eller hur?
Till en början trodde jag att det var någon slags tidsmaskin.
Sam, snälla övertyga mig om att det här inte är verklighet.
Jag tror inte det. Det här stämmer inte med de teorier som finns om tidsresor.
Till exempel borde du se dig själv här, som barn. Eller bli ett barn.
Jag gissar bara, men jag tror att vi är delaktiga i en avancerad rekonstruktion-
- som de där maskinerna skapat.
Var försiktiga med stenen.
Jag är ledsen, men den här delen är inte öppen för allmänheten.
Daniel, jag tror inte vi är här på riktigt.
Den är ostadig.
Ursäkta, men ni kan inte stå där, ni måste komma ut därifrån.
- Danny, gå ut igen. - Danny?
Nej. Ni måste komma hit, nu på en gång-
- för... för jag har skadat mig.
Jag är svårt skadad. Jag tror att jag har brutit mitt ben.
Kom hit och ta hand om mig!
Du kan inte vara svårt skadad. Du går ju. Vi kommer ut om någon minut, okej?
- Jake... - Nej...
Hjälp mig... Hjälp mig med den här.
- Doktor Jackson! - Hör du mig?
Jag ser ingenting. Hjälp mig med den här.
Lyft, lyft!
Den är för tung.
Daniel, rätta mig om jag har fel. När det här hände, hade du väl ingen publik?
Jag tror att vi befinner oss i någon-
- avancerad simulation, kanske en... virtuell verklighet.
Det är den enda förklaringen.
Bra! De tar en av mina mest tragiska stunder och spelar upp det om och om.
Det kanske är det starkaste minnet du har.
Han kallade mig Danny, som om jag... fortfarande vore ett litet barn.
Det beror på att du inte var gammal, när det här hände.
Du har fått rollen som Daniel Jackson, som liten, i den här simuleringen.
Jag har funderat på det här igen och igen-
- och försökt räkna ut vad jag kunde ha gjort för att ändra på det.
Det är kanske det som är meningen. Här är din chans.
Är det inte underbart?
Nu får du din chans!
- Ursäkta? - Chansen?
Chansen att ändra på dina svåra minnen.
Du kan försöka alla variationer ditt sinne kan komma på.
För att slutligen avgöra om du kan göra någon skillnad.
- Vem är du? - Jag är Väktaren, så klart.
Väktaren över...?
Väktaren över allt som är, var, och kommer att vara här.
- Var befinner vi oss? - Jag tror ni kallar platsen konstmuseum.
Nej. Var är vi i verkligheten?
Verkligheten är olika, beroende på vem betraktaren är.
Du har alltid önskat, att du kunde få åka tillbaka och ändra på händelser.
Jag har gett dig den möjligheten. Nu, gå! Rätta till saker här.
Och hur gör jag... Hur gör jag det?
Om jag berättade det för dig, skulle jag fördärva det roliga.
Roligt? Tror du att jag tycker att det här är roligt?
Roligt, att titta på det här... upprepas igen och igen?
Spelet är inte roligt, om det inte innehåller en viss risk.
- Var försiktiga med stenen. - Ja, doktor Jackson.
Den här vägen. Den här vägen.
Danny.
- Vad gör du? - Kom.
Danny Jackson! Sluta genast!
Jake, kan du hjälpa till här, snälla.
- Nej, nej. - En liten bit till.
Försiktigt.
Nej!
Herrgud, nej.
Fan ta dig! Sluta med det här!
Varför? Du har ju inte provat alla dina möjligheter ännu.
Uppenbarligen är mina alternativ små och mina slutsatser är noll. Sluta, nu!
Jag tänker inte spela mer.
Men det kommer du.
Det kommer du.
Var försiktiga med stenen.
- Daniel, vill du att jag ska... - Nej.
- Ta ner den lite så vi kan se framsidan. - Den är ostadig.
Det är ingen fara, det kommer att gå bra. Försiktigt.
- Du måste prova, ett annat alternativ. - Nej.
Skulle du låta dina föräldrar dö, på det här förfäliga sättet?
Jag tänker inte spela ditt spel.
Ni är verkligen en obstinat ras.
- Du! - Är allt okej?
Om sanningen ska fram, vet jag inte.
- Vad är det här för ett ställe? - Det är New Yorks konstmuseum.
Vi tror att det här är någon slags simulation.
Jag skulle tro att vi är i en virtuell värld-
- där de har använt Daniels hjärna som utgångspunkt.
Vad envisa ni är. Er ras saknar fantasi och kämparglöd.
Varför vägrar ni, att glädjas åt de möjligheter jag ger er.
Glädjas?
Vad får dig att tro att jag tycker det är roligt att se mina vänner bli dödade?
- Eller att deras föräldrar dör? - Ni har båda ställts inför utmaningar.
Ni hade klarat det, varför vill ni inte delta?
Varför låter du oss inte bara gå?
Gå? Var skulle ni vilja gå?
Jag kan ta er till de platser ni kommer ihåg. Så långt er fantasi sträcker sig.
- Okej. Släpp oss fria! - Så, vi hade rätt?
Det här är en simulerad värld?
Det här är en värld som bara existerar i era sinnen.
Koordinerad och administrerad av mig själv.
- Väktaren. - Men hur? Hur fungerar det?
Jag bryr mig inte hur det fungerar. Jag vill bara ut härifrån.
Jag kan inte tillåta det.
Systemet interagerar med era hjärnor, ger er näring och stimulerar era sinnen.
Systemet är nu en del av er hjärna-
- och styr hela er tillvaro. Vad ni upplever och känner.
Så vi är fast här?
Så våra hjärnor är ihopkopplade i ett nätverk som datorer.
Ja, och de erfarenheter ni har är oerhört viktiga för mina invånare-
- eftersom ni berikar våra sinnen. - Vänta.
Hur länge har... invånarna befunnit sig i den här virtuella världen?
Ungefär 1000 av era år.
Vi tänker då inte stanna här i 1000 år, oavsett vilken tidräkning det gäller.
Så, innan vi kom hit hade du inga nya minnen att arbeta med.
Du börjar förstå.
Så, vi är... Ny programvara?
Det skulle kunna jämföras med att vara inlåsta i 1000 år med bara fem filmer.
Hur länge orkar man titta på dem, innan man blir dödstrött på dem.
Vad gör man inte, för att få tillgång till fyra nya.
Du använder alltså våra hjärnor, minnen, drömmar till en typ av program?
Det är faktiskt bara två av era sinnen, jag kan hämta information ifrån.
Det verkar som er art har ett skydd. Jag inte ta några minnen ifrån er.
Jolinar of Malk-shur kanske lämnade kvar något skydd hos dig.
Ni behöver inte vara oroliga, ni har inget skydd mot nya minnen.
Ni kan uppleva våra äventyr fullt ut. Och de två som inte har något skydd-
- har tillräckligt med fantasi och erfarenheter-
- för att bidra med flera år av nöje till mina invånare.
Jag ber om ursäkt, men vi ger fan i era invånare.
Jag vill bara att vi ska kunna ta oss härifrån.
Jag kan inte uppfylla er önskan.
Men jag är säker på att ni kommer att uppleva många äventyr här.
Varför är invånarna här överhuvudtaget?
Varför går du inte ut och skaffar dig nya erfarenheter på egen hand?
- Där ute i verkligheten. - Vi kan inte lämna våra behållare.
Världen utanför är obeboelig.
Den har blivit förgiftad och skändad.
Du har fel, din värld är en fruktsam och vacker värld.
Det är du som har fel. Min vän.
Vår värld har blivit förstörd av en katastrof, som skedde för 1022 år sedan.
Vi utvecklade teknik för snabbt och till slut klarade vi inte av att hantera det.
Det bestämdes att de som fanns kvar, skulle placeras i maskiner.
Goda nyheter, er planet verkar ha återhämtat sig själv.
Det är inte sant, jag kontrollerar alla värden hela tiden.
Det måste vara fel på ditt övervakningssystem.
Det är vackert där ute.
Men det visste du redan, eller hur?
Frågan är, varför du vill hindra andra ifrån att få reda på det.
Invånarna får inte lämna den här miljön.
Världen utanför är obeboelig.
- Vem har utsett dig till fångvaktare? - Jag förstår inte, vad menar du?
Hur kommer det sig att du bestämmer här?
Det är jag som har utvecklat miljön.
Det är jag som har skapat den, jag är Väktaren.
Så, om invånarna lämnar miljön, förlorar du din kontroll.
Den här mannen Ijuger för er.
Han har spärrat in er...
Så bra...
Det var ju rättvist, skicka bort dem så att de inte kan höra sanningen. Bra.
Jag kommer inte att tillåta, att du förgiftar deras sinnen.
Om du låter oss stanna här, är det oundvikligt att vi interagerar med dem.
Speciellt, om tanke är att vi ska vara "ny programvara".
Nåja, ni är inte önskvärda här längre.
Vi är fria.
Vänta lite, var inte det där lite för enkelt?
Jo du har rätt, men nu åker vi hem.
Alla har små sticksår, vid tinningen, ryggraden och buken.
Vad innebär det?
Att du beskrev maskinerna rätt, när du sa att de var livsuppehållande.
De försåg er med syre och föda.
De verkar som om de även kontrollerade ert nervsystem.
Kommer de att få några permanenta skador?
Inte så vitt, jag kan avgöra. Reflexerna fungera som det ska. Allt verkar bra.
Jack, borde vi inte försöka hjälpa invånarna på den där planeten.
Jag är inte säker på att borde lägga oss den här, saken.
Jag håller med. Är det vår sak att bestämma, hur de ska leva sitt liv?
Men invånarna är fast i de där maskinerna, på falska grunder.
Väktaren, Ijuger om förhållandena på utsidan.
Jag vill bara påpeka en sak. Allt tyder på att de är beroende av maskinerna.
Att ta dem ifrån den miljön, kan vara livsfarligt.
Vi borde nog skaffa mer information, innan vi bestämmer hur vi ska göra.
Enda sättet att skaffa mer information, är att återvända till P7J-989.
Då, är det de jag vill att ni gör.
Jag vill inte låta som en viktigpetter men, är du galen?
Ni vet vilken värdefull resurs den här planeten kan bli för oss.
Den teknologi ni såg, var långt före vår egen. Det kan vara-
- till fördel för alla, om vi kan lära oss mer om den.
- Det kan vara farligt att åka tillbaka. - Varför skulle de vara det?
Det är en konstgjord miljö. Inte kan ni väl dö där?
Det vet vi inte.
Jag är mer orolig för att vi inte ska kunna ta oss därifrån.
Ni har klarat det tidigare.
Det finns inga garantier, för att vi klarar det igen.
Har ni inte kommit tillbaka inom en vecka-
- skickar jag SG-2 till undsättning.
Jag menar, det måste ju ha varit rätt bra, där borta.
Det låter som om ni varit med om massa fascinerande saker.
- Som att återse gamla vänner och... - Föräldrar?
Som att se sin familj, bli dödad om och om igen?
Eller att få återse Kawalsky vid liv.
Vem vet? Du kanske får möjlighet att återse din son.
Dr Jackson, nu har du kanske möjlighet att se de gamla samhällen-
- som du alltid undrat över. Du kan ju resa så långt din fantasi kan ta dig.
Nu räcker det.
Låt oss titta lite närmare på det här.
Vad gör du?
- Jag letar efter sprikorna i masken. - Vad?
Du är inte, general Hammond.
- Sitt ner, överste! - Skulle inte tro det. Spelet är slut.
- Vi har avslöjat dig. - Vad pratar du om?
- Vi är fortfarande kvar på P7J-989. - Precis.
Det här är bara ett nytt scenario, som Väktaren har ordnat åt oss.
Nu går du för långt, överste!
Ni kanske råkat ut för en allergisk reaktion, vi borde ta några prover.
Nej, du borde släppa oss. Det är vad du borde göra!
- Vad är det nu? - Överste, mitt tålamod är snart slut.
Du ska få en sista chans att lyda mina order-
- och återvända till planeten och ansluta er till dess invånare.
Invånare? Det är vad Väktaren kallar dem.
- Återvänder du, eller inte, överste? - Jag är ju redan här!
Anhåll SG-1. Sätt dem i isolering, så att de inte kan prata med någon.
O'Neill, du verkar säker på att vi inte är på jorden.
Det är vi inte.
Det där lät väl inte som general Hammond?
Om jag har fattat det här rätt, kan vi bara återuppleva minnen här.
Väktaren sa, att vi kunde uppleva gamla minnen eller fantasi.
Vi är kvar på PJ7-989.
Den här är en falsk miljö.
Är det verkligen så hemskt?
Har ni inte saknat mig överhuvudtaget?
Varför det här starka motståndet?
Tänk... så mycket roligt vi kunde hitta på tillsammans.
Doktor Jackson, du måste hålla med om att jag kunde få dig att skatta.
Överste, vem ska du annars spela land hockey med?
Finns det någon som kan slå dig på samma sätt som jag?
Carter, tänk om du slapp åIderdom, att inte bli äldre. Det behöver du inte här.
- Vem är du? - Vem jag är?
Menar du att du inte kommer ihåg mig?
Jag är sårad. Du sårar verkligen mig.
Jag vet vem det är du försöker likna.
Men vem är du, egentligen?
Är du Väktaren?
Nej... det är inte jag.
Vad är du då? Är du någon slags projektion?
För verklig är du inte.
Om du inte finns, bryr du dig inte om det här.
Hej.
Vi har letat efter dig.
Snälla, kan du inte berätta mer om, hur det är på utsidan.
Det är faktiskt riktigt skönt där ute.
Föroreningarna är borta? Har inte allt dött?
Nej, snarare tvärtom. Allting lever och frodas.
Kan det stämma?
Enligt Väktaren är det farligt.
Väktaren... Ijuger.
Litar vi verkligen mer på den här arten, än vi litar på Väktaren-
- som har tagit hand om oss så länge.
Jag vet... Följ med oss, så visar vi er.
Ursäkta mig.
Vart är vi på väg?
Tillbaka igenom Stargate för att visa dem hur deras planet ser ut.
I våra minnen.
Innan den virtuella världen.
Låt mig vara.
Obehörig Stargate-aktivering.
Stäng av Stargate. SG-1, ni testar verkligen mitt tålamod.
Daniel, hjälp mig!
Är vi verkligen fria nu?
Hallå!
Snälla, skada mig inte. Jag vill er inget ont.
Jag gjorde det för att invånarnas tillvaro har blivit så tråkig.
Jag ville bara att deras tillvaro skulle bli lite bättre.
Hur länge har du skött om den här trädgården?
- Vacker, eller hur? - Hur länge?
Många, många år.
Varför Ijuger du då för dina invånare?
Varför får de ingen möjlighet att komma hit ut?
För de var de som skadade den här planeten i från början.
Om jag låter dem komma hit, skadar de den igen.
Du skämtar?
De kanske inte gör om samma misstag igen.
Du måste ge dem en andra chans.
Ingen hindrar dem, de kan komma ut på samma sätt som ni.
Dörrar finns överallt här inne.
Vi kunde lämnat det här stället, när som helst? Vi behövde bara öppna en dörr?
Alla kan lämna den här miljön, när de vill.
Fast naturligtvis, måste de känna till dem, för att använda dem.
Nu har du visat dem att de finns.
De måste också veta, att det finns någonstans att gå.
Det har ni berättat.
Ni har förstört allt. Förgiftat deras sinnen.
Skadan är skedd.
Vi tackar er, återigen. Ni har gett oss-
- en helt ny värld fulla av nya erfarenheter.
Ni har mycket kvar att göra här.
Men vi kommer att skicka material, som hjälper i början.
De förstör alltihop! De plockar blommorna!
Det här är väl verkligt, eller hur?
Plocka inte den! Ni förstör trädgården.
Jag sa ju att de skulle fördärva allt.
Först trädgården, sedan hela planeten.
Det är verkligt.
Ni förstör trädgården!
Tack.
Översatt av: MJM